Jeg har klaret to sider af Milton.
"Jeg skal vise menneskene Herrens vej og lovprise det evige forsyn."
Det er så sandt.
Vi har læst nok for i dag.
Sådan højtravende tanker kræver en pause og lidt eftertanke.
Vi ser på vores projekt.
Vores samling af romantiske gåder er ved at være anseelig.
Gad vide, hvorfor du ikke er gift? Du er så charmerende.
Jeg har ikke til hensigt at gifte mig.
Det skal være en med en høj stilling, og selv da er jeg ikke fristet.
Det er så ejendommeligt at høre en kvinde tale sådan.
Var jeg forelsket, var det anderledes-
- men jeg har aldrig været forelsket. Det ligger ikke til mig.
Jeg bliver aldrig forelsket. Og uden kærlighed ændrer jeg ikke på noget.
Jeg har både penge og beskæftigelse.
Ingen gift kvinde i Hartfield er bedre stillet end jeg.
Men at blive pebermø - som miss Bates!
Hæslig tanke! Troede jeg, at jeg ville blive sær som miss Bates-
- og kede alle med banale ting, ville jeg gifte mig den dag i morgen.
Men bare rolig, Harriet, jeg bliver en rig, gammel pebermø.
Det er kun fattige, gamle frøkener, der bliver til grin.
Men ikke alle misbilliger miss Bates.
Ingen er bange for hende. Det har da sin charme.
Med hensyn til børn har jeg mange niecer og nevøer til selskab.
- Goddag, miss Woodhouse. - Goddag, mr Elton.
Jeg har månedens tjenesteliste for kirkeblomsterne med mig.
Mr Woodhouse sagde, at du er ved at samle en bog med gåder og digte-
- i romantisk stil.
Jeg fik en ide og skrev det her bidrag til jeres samling.
Det er bare et lille digt, ikke ret godt, desværre.
Tak.
Men vil du ikke hellere give det til miss Smith personligt?
Nej, jeg skal til et andet møde. Jeg betror dig det.
- Det er en gåde. - Præcis. Et kærlighedsdigt.
Det var et bidrag til samlingen, men det handler selvfølgelig om dig.
Det er på tide, at han viser sine følelser.
"Den første del er at holde inderligt af".
"Den anden er to sjæle, en tankes sfære."
"En hurtig hjerne løser snart gåden."
Du milde! Jeg forstår det ikke.
Se her... "Den første del er at holde inderligt af".
Hvad kan det være? Måske "at have kær"? "Kær"?
"To sjæle, en tankes sfære".
Noget, der er det samme? Måske "lighed"?
Lighed?
Kær... Lighedskær! Passer det?
Prøv igen. Hvad kan "kær" og "lighed" blive til?
- Nej... - Kærlighed!
Kærlighed. Se her og her.
Åh, miss Woodhouse! Jeg kan knap tro det!
Det kan du vist roligt gøre. Jeg vil se dig i præstegården inden foråret.
Hvorfor venter du ikke indenfor, far?
De startede i god tid. Din søster er altid rettidig. Der er sket noget.
Nej da! Det tager tid at samle fem børn og al bagagen til julebesøget.
Tror du, at miss Smith er ved at blive syg?
Jeg hørte hende nyse i hallen.
Lille Emma kommer snart. Vi kan ikke have huset fuld af sygdom.
Du har vel ikke inviteret hende på middag den første aften, de er her?
Det er slemt nok, at Knightley kommer.
Han har måske inviteret dem til Donwell. Han har nok ikke tilgivet mig.
Tilgivet dig for hvad?
- John og Bella, i seng med jer. - Kom, børn. Vi skal adlyde moster.
Stille og roligt. Og kom ikke for sent til middagen.
Du er bleg, Henry. I skulle ikke være taget til havet, men hertil, i sommer.
Mr Knightley... Rækker du mig saltet?
Hvis I absolut skal til kysten i stedet for at komme hertil-
- burde I vælge Cromer og ikke Southend. Det er et usundt sted.
Undskyld.
- Dr. Wingfield... - Han er fra usunde London.
Brunswick Square har hovedstadens reneste luft, siger dr. Wingfield.
- Og han anbefalede havluften. - Så, nu taler vi ikke mere om kysten.
Jeg har aldrig været der. Det gør mig så misundelig, at I har været der-
- men at jeg ikke har!
Dr. Perry var en uge i Cromer og siger, at det er det bedste badested.
Der er 160 km dertil, men kun 60 til Southend.
Men gælder det sundheden, mener Perry, at man slet ikke skal til kysten.
Dr. Perry burde holde sine meninger for sig selv. Hvad kommer det ham ved-
- hvor vi tager hen?
Kan dr. Perry tale om, hvordan man fragter kone og frem børn 200 km-
- uden at det koster mere eller er mere anstrengende end 60 km...
Husker du den nye vej til Highbury? Den går meget nærmere forbi Randalls.
Vi kan tage dertil i morgen og besøge mrs Weston.
Vi ser aldrig miss Taylor nu for tiden.
Far, der er kun en dag, hvor vi ikke har set dem, siden de blev gift!
Kunne vi bare løse vores skænderier så godt som vores families uenighed.
- Så kunne vi være venner igen. - Var du fornuftig over for andre...
...uden at følge dine indfald, ville vi aldrig være uenige.
Naturligvis... For jeg tager jo altid fejl.
Jeg var dig jo overlegen med nogle år, da du var på lille Emmas alder.
Du var mig sikkert også langt overlegen i dømmekraft.
Men vi er da blevet mere lige i vores dømmekraft i årenes løb.
Jeg har den fordel ikke at være en smuk kvinde og et forkælet barn.
Så, lad os nu være venner.
Så taler vi ikke mere om det.
Sig til din moster, at hun ikke skal ribbe op i den strid.
Så sandt, lille ven. Voks op, og bliv en meget bedre kvinde end din moster.
Bliv uendelig meget klogere og ikke så indbildsk.
Men jeg må bede om en ting til.
Når det gælder gode hensigter, havde vi begge to ret.
Jeg beklager ikke, at Harriet lyttede til mit råd-
- men sig, at mr Martin ikke er inderligt skuffet.
Det kan jeg desværre ikke.
Jeg har aldrig set en mand, der var mere skuffet.
Mon vikan nå at sy en ny kjole til Westons julefest?
Du skal se ærbar, men samtidig forførerisk, ud.
Du milde...
Du kan absolut ikke se sådan ud. Mr Elton må vente.
Fortvivl ikke. Du kan måske ikke gå til middagen-
- men så kan vi sætte mr Eltons følelser på en prøve.
Godmorgen, mr Elton.
Godmorgen, miss Woodhouse. Mr Knightley.
Harriet ligger desværre i sengen med en forkølelse.
Det var trist.
Men din familie virker rask nok.
Hvad sagde du om mine børn?
Hvorfor tror alle mænd, at de har ret til at kommentere min familie?
Jeg lykønskede blot miss Woodhouse med en så fin samling nevøer.
Meget fin.
- Skal du til Westons i morgen aften? - Ja, far skal også med.
Men du vil vel ikke med, når Harriet er syg?
Jeg glæder mig vældig meget til det! Jeg har desværre ikke råd til en vogn-
- og hvis det sner...
Vi tager to vogne for en sikkerheds skyld. Du kan køre med os.
Det var vældig pænt af dig. Farvel.
Skynd dig. Vi må ikke komme for sent.
- Det vil helt sikkert sne. - Lad os være optimistiske.
Far har aldrig før været så ivrig efter at komme til middag.
Havde du ikke tilbudt mr Elton et lift, var det gået hurtigere.
Du er så opmuntrende over for ham.
Mig? Opmuntrende? Det er jo forrykt.
Ja, dig. Han søger hele tiden din opmærksomhed.
Nu er du dum! Min opmærksomhed? Han er interesseret i Harriet Smith.
- Jeg tager aldrig fejl. - Mr Elton og jeg er blot gode venner.
Det er bare en iagttagelse. Du burde tilpasse din adfærd efter den.
Vi er fremme ved præstegården.
Godaften, alle sammen.
Sikke en fin idé!
At bruge fåreskind i vognen om vinteren. Hvor sidder vi varmt og godt.
Jeg fik at vide, at Harriet har det værre.
Jeg ved ikke, hvornår jeg har glædet mig mere til en aften!
Jeg ved, at det bliver snevejr.
Sikket vanvid! Her sidder vi, mere tyndt påklædt end normalt-
- og kører frivilligt, naturen til trods-
- for at tilbringe fem kedelige timer uden at sige eller høre noget nyt!
Kan du ikke ankomme på anstændig vis? Hvorfor tog du ikke en vogn?
Det var unødvendigt. Jeg ville gå, men Bessie trængte til at komme ud.
En gentleman ankommer i vogn. Selv købmandsparret Coles tager en vogn!
- Kommer Coles? - Nej! Jeg skammer mig over dig.
Vær nu ikke latterlig!
Du behøver ikke gå ind med mig. Mr Elton venter på dig. Se selv.
- En gentleman... - Jeg vil kunne gå igen, når jeg vil...
...uden at sende bud efter hestene lang tid i forvejen.
Jeg vil kunne storme ud i verden, når jeg vil, og tage hjem, når jeg vil.
Forsigtig! Du må ikke krølle miss Woodhouse' kåbe.
Mr Weston! Har du hørt fra Frank? Kommer han i aften?
Min søn...
...kan lide at rejse, ligesom jeg. Forleden dag...
Tror du, at din far sidder godt i lænestolen?
Det tror jeg helt sikkert.
Westons har sikkert tænkt på en god plads til ham.
Måske skulle du spørge ham?
Han rejser meget. Frank er så impulsiv, ligesom sin far.
Han styrter altid rundt på sin sorte hingst, når han kan.
Forleden dag var han på vej hertil og var kommet til Burford...
...og hvad tror I så, der skete?
Miss Woodhouse...
Lad mig hente noget at drikke til dig. Hvis du vil sidde her.
Nej, tak. Jeg vil ikke have noget lige nu.
Derfor kom han aldrig. Undskyld mig, jeg må spørge til maden.
Mrs Knightley.
Er det ikke vidunderligt?
Mr Elton, du skal sidde her.
Isabella sidder ved siden af mr Elton.
Miss Woodhouse...
Emma, kære ven. Du sidder ved siden af os.
Der mangler kun to personer. Din lille miss Smith og min søn Frank.
Du er vel ikke forurettet, min ven? I skal nok mødes en dag.
Det var sådan en skam. Hørte du det, Emma?
Frank sadlede sin sorte hest for at ride til Highbury-
- men fik et brev på hestestationen om, at hans moster var blevet syg-
- så han var tvunget til at vende om.
Tænk ikke på mig. Jeg har ventet på ham i 20 år-
- så nogle uger mere kan jeg nok udholde.
At tage så impulsivt af sted og risikere mosterens misbilligelse-
- for at glæde sin far, tyder på et nobelt og ædelt sind-
- en romantisk natur og et godt hjerte.
Det er hesten, jeg har ondt af.
Mine forventninger til mødet med ham bliver bare større.
Alle kvinder synes om heltemod, gentlemanagtige impulser.
Gentlemen kører vel altid i vogn?
Jeg har ondt af Frank Churchill.
Mosteren forhindrer ham altid i at træffe andre mennesker.
- Hun holder ham i kort snor. - Er det om miss Smiths forkølelse?
- Vi kender alle til faren. - Vi er alle bekymrede.
Du vil sikkert af sted og se, hvordan hun har det?
Du har vel advaret miss Woodhouse imod-
- at nærme sig Goddards, når der er risiko for at redde sig en infektion?
Miss Woodhouse' helbred er vigtigst af alt. Så bekymret for andre!
Men passer hun på sig selv? Passer det ikke, mrs Weston?
- Har jeg ikke ret til at klage? - Jeg vidste det!
Det sner kraftigt. Det var modigt af jer at tage ud, men nu er det slemt.
Jeg så nogle fnug før, men jeg ville ikke sige noget. Vi havde det så rart.
- Jeg kan ikke blive. - Vi må straks af sted.
Kan jeg hjælpe?
- Sidder vi fast, kan jeg gå. - Ikke i de sko.
I kan bo her. Vi har masser af plads. I kan blive hele julen, hvis I vil.
- Jeg kan ikke blive. - Vi har desværre kun to gæsteværelser.
Jeg taler med mr Knightley.
Jeg var nede ved Highbury-vejen. Der er ikke mere end en halv tomme sne.
Der er ingen fare for, at vi sner inde.
Din far bliver urolig. Skal du ikke af sted?
Skal jeg ringe efter vognene?
Det var en vidunderlig aften! Så dejligt at se jer.
God tur hjem og god jul!
John! Det er vores vogn.
Klarer du dig? Jeg beroliger din far, så mr Elton kan eskortere dig.
John!
Tag den.
Din vogn...
Der er du, John.
Sikke klart, de lyser.
Hvor heldigt, at vi er alene.
Det... må stå skrevet i stjernerne.
Miss Woodhouse...
Gør mig til verdens lykkeligste mand. Jeg forguder dig!
Det ved du. Jeg dør, hvis du siger nej.
Hold nu op, mr Elton! Du må have drukket.
Glem ikke dine følelser for miss Smith.
- Hvad mener du? - Din opvartning af miss Smith!
Og nu erklærer du mig din kærlighed. Sikken lunefuldhed!
Jeg har aldrig kunne lide miss Smith som andet end din ven.
Jeg bryder mig slet ikke om hende!
Alt, jeg har gjort de seneste uger-
- er for at vise min dybe tilbedelse af dig.
Det var da indlysende, ikke?
Undskyld, at jeg er sådan en novice-
- med kærligheden. Du lader selvfølgelig først, som om du ærbart afviser mig...
Slip min hånd, og sæt dig derovre!
Mener du, at du... aldrig har foretrukket miss Smith?
Aldrig! Miss Smith er en sød pige, og der er sikkert nogen-
- der kan overse... omstændighederne omkring hendes fødsel.
Men jeg mener ikke, at jeg skal nedlade mig til hendes niveau.
Nej, mine håb gjaldt dig-
- ud fra den opmuntring, jeg fik.
Du misforstår. Jeg så dig som min venindes tilbeder.
Jeg har ikke opmuntret dig.
Jeg har ikke tænkt mig at gifte mig i den nærmeste fremtid.
Det er din skyld, Emma.
Beundrede han virkelig mit talent og ikke Harriets figur?
Elton er ikke umagen værd. Han kender sit værd og er ikke billigt til fals.
Hvordan kunne jeg være så dum?
Hvad skal jeg dog sige til Harriet?
Henry... Duk dig!
- Kan du huske, da vi legede sådan? - Ja, vi begravede den stakkels statue.
Skal vi vise dem, hvordan man gør?
Emma plejede at være bedst til det. Hvor er hun?
Læg den fra dig.
- Så kast! - Fuldtræffer! Et pletskud!
Et vældigt underligt brev fra mr Elton. Han kan ikke besøge mig.
Han skriver intet om dig, Emma.
Jeg mindes ikke, at jeg har inviteret ham hjem til jul.
Når sneen er borte, skal han rejse til Bath.
Hans venner vil absolut se ham.
Din tur.
Kom ind.
Miss Woodhouse! Det er pænt af dig at komme. Din familie er jo på besøg.
Så betænksomt af dig! Jeg har noget til dig.
Det er ikke noget særligt.
Hvad er der galt?
Er der nogen, der er syge?
Jeg forstår.
Det er naturligt, at det var dig...
...han foretrak.
Jeg havde aldrig kunne gøre mig fortjent til ham.
Fordi du er så god en veninde, troede du, at det var muligt.
Det er alt sammen min skyld.
Jeg angrer så inderligt den smerte, jeg har forårsaget.
Nej, bebrejd ikke dig selv. Du mente det jo godt-
- og han er højt stillet over mig.
Det var dumt og indbildsk af mig...
...at sigte så højt.
Det var dig, han friede til. Nu ændrer du måske mening omkring ægteskabet...
Absolut ikke! Og da slet ikke på grund af en som...
Det er ingens skyld, undtagen min.
Han kommer til at fortryde sin beslutning.
Du er en meget bedre person, end jeg nogensinde kan blive.
Jeg forsøger at glemme mr Elton.
Men han er sådan en enestående mand.
Hans digt var så fint og ædelt.
Selvom det var til dig. "Hurtig hjerne". Det var jo ikke mig.
Se, en ny vinduesudstilling.
De ligner de handsker, mr Elton bar i vinters...
...da det blev koldere udenfor.
Brune med kaninpels. Så elegante...
Jeg gad vide, om miss Bates er hjemme.
Miss Bates, det er torsdag, og du kan ikke have hørt nyt om Jane...
Men har du noget nyt om miss Fairfax?
Det er venligt af dig, miss Woodhouse. Der er sket noget usædvanligt.
Vi blev så overraskede. Først kom der brev, og så kom hun selv.
Miss Fairfax. Hvor dejligt at møde dig igen.
Det er Harriet Smith.
Sæt jer ned.
Jane skulle følge med Campbells til Irland og hilse på datteren-
- og hendes trolovede mr Dixon.
- Du og miss Campbell er som søstre. - Ja. Lige siden Jane forlod os...
...for at bo hos kaptajn Campbell. Hun er venligheden selv-
- og elegant, selvom hun ikke er lige så smuk som Jane.
Tilgiv mig, søde. Men det er sandt.
- Mr Dixon har vist et fint gods? - Ja, det er vældig smukt.
Men Jane vil hellere komme hertil. Irland er vældig smukt.
Mr Dixon har fortalt Jane...
Hvad er der?
Jeg ville bare sige, at nu jeg er her-
- behøver du ikke genfortælle alt i mine breve.
Her...
Du skrev om...
Jeg er sikker på... Her.
"På vores dejlige gåture fortæller mr Dixon med varme om sit hjem."
Campbells ville ikke have, at datteren var alene med mr Dixon-
- så Jane var deres anstandsdame og altid med.
Du er vel glad for, at Campbells lod dig rejse hjem?
Campbells har altid været kærlige og gavmilde mod mig.
De ville tage hende med overalt.
De var skuffede, da hun ikke tog med til Galway. Især mr Dixon.
Mr Dixon?
Særligt ham, efter hvad han gjorde Jane i Weymouth.
Du vil måske glemme det, men det kan jeg ikke.
Uden mr Dixon havde du været død.
Reddede han dit liv? Hvor romantisk! Hvem reddede dit liv?
- Det var ingenting. - Jo, det var det!
Mr Dixon reddede hendes liv.
I Weymouth forrige sommer, da Jane og mr Dixon slentrede med et selskab-
- gled Jane på en sten.
Mr Dixon greb ind og reddede hende fra den visse død.
Lige siden har vi tilbedt miss Campbells trolovede.
Det var intet. Jeg var ikke i fare.
Jane hader pylren, så hun forbød mig at skrive og takke ham.
- Mr Dixon tror bare, du er utaknemlig. - Det ville han aldrig tro.
Jeg mener, at han slet ikke tænker på mig.
Hvorfor vil den fantastiske miss Fairfax ikke erkende-
- at mr Dixon reddede hendes liv?
Hun er endnu mere reserveret, end jeg husker. Så hemmelighedsfuld og lukket.
Hvorfor flytter hun hjem til miss Bates' lille hus-
- når hun kan rejse til Irland til mr Dixons sikkert underskønne gods?
Medmindre der er en anden grund til, at hun ikke kan eller vil.
Undskyld, hvad sagde du?
Undskyld mig, sir!
- Du virker rådvild. - Det er jeg ikke.
Jeg troede, du var en fremmed, der ikke kan finde vej. Du virkede...
...ubeslutsom over, hvilken vej du skulle. Kan jeg hjælpe?
- Så du kender egnen? - Ja, jeg kan vise dig vej.
Det tror jeg gerne. Men jeg behøver ingen hjælp. Jeg ved, hvor jeg er.
Men tak for venligheden.
Hun virker lidt nedslået.
Er du sikker på, at hun ikke er syg?
Nej, hun er ikke syg. Hun er lidt ulykkelig.
Kære Harriet, vil du have lidt te? Kogekonen har bagt dejlige kager.
- Har du hørt nyhederne? - Ja, tak. Vi trænger til underholdning.
Jeg ville bare sige, at jeg er glad for, at du besøgte Jane Fairfax.
- Det var pænt af dig. - Det er vel ikke nyheder.
Tak for flæsket, miss Woodhouse.
Har du hørt nyheden? Mr Elton skal giftes.
En rigtig dejlig pige! Vi er så glade på hans vegne.
Han har været i Bath i fire uger og er allerede forlovet. Men kærligheden...
Dejligt, du kunne lide flæsket. Vi fodrer grisene omhyggeligt.
Det smagte fantastisk.
Så følsom... Hun græder af glæde på mr Eltons vegne.
Mor elsker skinke. Hun hedder Augusta Hawkins og er 20.000 pund værd.
Vidste du det, mr Knightley?
Jeg plejer altid at få gode nyheder som den sidste.
Og du, miss Woodhouse?
Jeg vidste det! Jeg vidste, miss Woodhouse ville vide alt om det.
Hun er så klog og læser folks hjerter. Selvfølgelig vidste hun det!
Jeg troede, jeg ville vide det sidst. Gad vide, hvornår de skal giftes?
- Miss Bates mener intet ondt med det. - Det vedjeg.
Men hun rammer altså tit plet.
Jeg troede faktisk, at mr Elton var et godt parti til Harriet.
Og jeg synes ikke, at hendes forbindelse med mr Martin passer sig.
- Det er jeg ked af. - Det er svært at bedømme...
...hvordan vi skal hjælpe andre med vores visdom og indblik.
Ja, det ved jeg.
Du havde ret, og jeg tog til dels fejl.
Hvis der bliver en næste gang, vil jeg passe bedre på.
Har du fortalt nyheden? Frank kommer hjem i morgen.
Er du sikker? Jeg var ved at tro, at han ikke fandtes, da han aldrig kommer.
Hvorfor tror alle, at Frank ikke kommer?
Jeg tror ikke, at han nyder at skuffe mine forventninger.
Sagen er, at jeg er så ivrig efter at møde ham-
- at jeg ikke kan skjule min skuffelse-
- når hans pligt over for mosteren kræver, at han bliver hos hende.
Det er så beundringsværdigt, at han er så følsom og gentlemanagtig.
Sådan noget lærer man ikke. Han har arvet sin gode adfærd efter dig.
Lad os vædde om noget.
Jeg tager Frank med til Hartfield i morgen klokken fire præcis.
Så kan du selv se en gang for alle, at han eksisterer.
Der er du, Emma.
Må jeg præsentere min søn, mr Frank Churchill?
Endelig er du her. Det er næsten, som om vi allerede har mødtes.
Ja... Det er så sært. Så snart jeg fik mulighed for at komme hertil-
- fløj jeg hertil som pilen fra en bue.
Tak, miss Woodhouse.
Jeg har ofte ville besøge min far-
- men min samvittighed fik mig til at vende tilbage til min syge moster.
Forrige uge var jeg næsten fremme, da jeg indså, at et kort besøg-
- ville såre den nye mrs Weston mere end slet intet besøg.
- Og jeg vil absolut ikke såre ham. - Det vil jeg heller ikke.
I er et smukt par. Jeg lovede Frank, at du ville vise ham Highbury.
Det lyder dejligt. Jeg kender ikke Highbury godt og kender ingen-
- bortset fra min kære far. Men der er en familie, jeg må besøge.
- Miss... Banes? - Miss Bates?
- Du milde, hvorfor det? - Jeg mødte hendes niece i Weymouth.
Ja. Jeg sagde til Frank, at han havde truffet Jane blandt jævnbyrdige-
- men at familien her er værre stillet, og at han skal udvise respekt.
Weymouth?
Så kender du Campbells?
Så du optrinnet?
Mr Dixon reddede vel Jane Fairfax' liv?
Ja, det var det store samtaleemne.
- Hun sagde, at det ikke var noget. - Nå? Han handlede vældig hurtigt.
Han stod naturligvis vældig tæt på hende.
- Har du været i Weymouth? - Nej.
Jeg har aldrig været uden for Highbury.
Men du er så beleven og verdenskendt.
Det var jeg sikker på, at du havde.
Highbury har alt, jeg behøver. Jeg vil ikke rejse nogen steder hen.
- Emma behøver ikke rejse. - Det er sandt, sir.
Mrs Weston. Miss Woodhouse.
Nu har jeg besøgt miss Bates. Jeg blev der længe, for hun talte sådan.
Jeg var der i tre kvarter, inden jeg så jer og flygtede.
- Hvordan har miss Fairfax det? - Hun så syg ud. Og så reserveret!
Du kender vel til hendes situation?
Tvinges hun til at forlade Campbells, må hun søge tjeneste som guvernante.
Undskyld, det er bare sladder.
Hele min opvækst har jeg hørt hendes dyder blive lovprist.
Vi er hinandens modsætninger. Hun er så reserveret.
Det er ingen tiltrækkende egenskab. Man kan aldrig elske en reserveret person.
Du synes vel lige så godt om min fars nye kone, som jeg gør?
Jeg havde ventet mig en forstandig kvinde, men ikke en så ung og smuk.
Det er et emne, jeg kan tale om i timevis.
- Er der kommet post? - Ikke til morgen. Hvorfor?
Jeg undrede mig bare.
Mr Churchill fortalte, at Coles skal fejre renoveringen med en fest.
- Han overtalte dem til at have musik. - Og?
Du ville aldrig takke ja til en indbydelse fra Coles.
Coles er købmand og af lav herkomst.
- Jeg ville aldrig takke ja. - Hvad er så problemet?
Javel ja. Du er ikke inviteret.
Coles ville aldrig invitere os, dig eller Westons. Vi står over dem i rang.
Jeg har fået en indbydelse. Det har Westons sikkert også.
Den fantastiske mr Churchill planlagde jo det hele.
- Det er meget uartigt af Coles. - Du sagde jo lige, du er over dem.
Men du vil kunne afvise dem, som du plejer?
Det forbavser mig, at du er inde i dag.
Du er altid ude, når jeg kommer for tiden.
Altid sammen med "den fortabte søn".
Mr Knightley... Sarkasme klæder dig ikke.
Jeg kan lide Frank Churchills selskab, hvilket alle undtagen de sure ville.
- Men han er væk nu til morgen. - Selvom han ikke har været her i 20 år?
Han havde et vigtigt ærinde.
Han er i London for at blive klippet.
Blive klippet? Det er også enormt vigtigt.
Det er en invitation fra Coles.
De ville ikke invitere os, inden de fandt en skærm for pejsen til far.
Hvor er de betænksomme.
Men du må straks takke nej. Hvad venter du på?
Tja... Når så mange af mine venner er der-
- og da mr Churchill står for musikken...
Du glemmer nok dine fordomme over for Coles.
De er vældig høflige, og jeg er ikke så stolt, at jeg ikke kan ændre mig.
Og du er ikke så stolt, at du ikke kan lytte til mit råd.
Vognen... Endelig ankommer du som en gentleman.
- Jeg gør gerne entre med dig. - Dumme pigebarn!
Miss Woodhouse! Vi mangler hjælp, som kun du kan bidrage med.
Flot frisure.
Men jeg forstår ikke, hvorfor han skal til London bare for det.
Det var så mærkværdigt! Da jeg besøgte miss Bates...
...så jeg et stort piano, der skulle til Jane Fairfax.
Det var elegant, men vældig stort.
Jane vidste ikke, hvem der havde sendt den fine gave.
Hvem kan have sendt den? Det må være oberst Campbell.
Men han skrev for nylig uden at nævne gaven. Det er et mysterium.
Undskyld mig.
- Hvorfor ler du? - Hvorfor ler du?
Jeg er glad for, oberst Campbell har sendt så fin en gave til Jane.
Du ser skeptisk ud. Har du en anden donor i tankerne?
Jeg mindes, at mr Dixon mente, at miss Fairfax var ferm til at spille.
Virkelig? Hvad sagde miss Campbell? Stakkels miss Campbell!
Tænk altid at have nogen med sig, som før alt meget bedre end en selv.
Det må være oberst Campbell.
Hvorfor skulle han holde det hemmeligt og risikere hendes omdømme?
En gentleman ville aldrig risikere en dames rygte.
Medmindre han er vildt forelsket.
Miss Woodhouse! Vil du gøre os den ære at spille?
Miss Fairfax, vil du ikke ære os med et kort stykke? Jeg insisterer.
Hun spiller meget bedre, end jeg gør.
Sig mig... Kan du gætte, hvordan miss Bates og Jane Fairfax kom hertil?
De spadserede vel?
Det slog mig, at Jane ikke har det godt, så jeg tilbød hende vores vogn.
Hun takkede, men sagde, mr Knightley havde sendt dem sin vogn-
- og ville køre dem hjem.
- Han købte kun vognen for deres skyld. - Det er typisk ham.
Han har ikke sagt et ord om det til mig.
Mine herskaber, jeg har overtalt miss Fairfax til at spille tre stykker.
- Kun et, mr Churchill. - Hun kan ikke spille alle tre.
Hun bliver træt.
Jeg har tænkt på, om vores mr Knightley-
- måske endelig går i giftetanker.
Nej, der tager du fejl.
Mr Knightley vil aldrig gifte sig.
Min lille nevø Henry kommer til at arve Donwell.
Tænk bare. Miss Bates på Donwell...
...som hver dag takker ham for, at han ville gifte sig med Jane.
Det ville han ikke kunne holde ud!
Vær ikke så modbydelig, Emma. Miss Cole har også bemærket en interesse.
Hun og jeg har løst gåden om pianoet.
Knightley har tit sagt, at Jane fortjener et bedre instrument.
Det er jo tosset. Han ville aldrig gøre det i hemmelighed.
Han har altid talt vældig pænt om hende.
Og han er vældig urolig for hendes helbred.
En gentleman ville aldrig risikere en dames rygte.
Medmindre han er vildt forelsket...
Tekster: Helle Kaiser-Nielsen www.undertext.com